![]() | |
![]() |
![]() ![]() |
Politica de confidentialitate |
|
![]() | |
• domnisoara hus • legume • istoria unui galban • metanol • recapitulare • profitul • caract • comentariu liric • radiolocatia • praslea cel voinic si merele da aur | |
![]() |
![]() |
||||||
Terorism | ||||||
![]() |
||||||
|
||||||
INTRODUCERE f2c12cs Notiunea de terrorism este cunoscuta omenirii de la inceputul istoriei, dar in istorie acest termen a aparut dupa revolutia franceza din 1789. In secolul XX terorismul international savarsit in timp de pace a luat o amploare deosebita. Principala caracteristica a terorismului este intimidarea prin violenta, mijloacele folosite fiind extrem de variate, incluzand rapirea de persoane, luarea de ostatici, asasinatul, executiile sumare, producerea de explozii, distrugerea unor edificii publice, sabotarea cailor ferate sau a unor instalatii industriale ori a mijloacelor de telecomunicatii, ruperea unor diguri, otravirea apei potabile (a raurilor, fantanilor sau rezervoarelor de apa), producerea unor boli contaginoase, executarea de bombardamente etc. La metodele “traditionale” s-au mai adaugat si noi forme, cum ar fi atentatele contra sefilor de state, atacurile misiunilor diplomatice si a diplomatilor, atentate impotriva personalitatilor politice sau a unor persoane particulare cunoscute pentru opiniile lor, atacarea unor institutii publice sau intreprinderi comerciale, a avioanelor, a fortelor de ordine s.a. In raport cu scopurile pe care si le propun autorii actelor de terorism, precum si de obiectul sau urmarile unor asemenea acte, terorismul poate sa constituie o infractiune de drept comun cand prin aceasta se urmareste realizarea unui avantaj material ori cu titlu personal, cum ar fi executarea de fonduri sau razbunarea, dar poate lua si forma unei crime politice, cand urmareste sa complice sau sa determine ruperea relatiilor dintre state, sa inlature anumiti lideri politici, inclusiv sefi de state, deveniti indezirabili unor cercuri politice, sa influenteze prin intimidare politica generala a unor state sau pozitia pe care acestea urmeaza sa o adopte in solutionarea unor probleme concrete, sa impuna o doctrina politica ori o anumita forma de organizare a statului, in aceasta ultima categorie incadrandu-se si terorismul de stat, constand in acte de violenta si agresiune exercitata de un guvern sau de o forta politica conducatoare intr-un stat impotriva membrilor propriei societati, dar si, in anumite cazuri, impotriva miscarilor de eliberare nationala a unor popoare subjugate. Necesitatea elaborarii unei Conventii internationale pentru universalizarea reprimarii terorismului a fost abordata, in 1926, la initiativa Romaniei in cadrul Societatii Natiunilor. Iar un proiect al Conventiei pentru instituirea unei Curti penale internationale impotriva terorismului a fost elaborat de eminentul
jurist roman Vespasian V. Pella in 1935 si prezentat Societatii
Natiunilor. Statele parti la Conventia pentru prevenirea si reprimarea terorismului
din 1937 se angajau sa previna si sa reprime activitatile de acest gen, sa-si
dea reciproc concursul in acest sens, astfel, se “reafirma principiul
de drept international dupa care este de datoria oricarui stat sa se abtina
el insusi de la orice fapt destinat a favoriza activitatile teroriste
indreptate impotriva altui stat si sa impiedice actele prin
care acesta se manifesta”. sau ca autorul sa fi refugiat dupa comiterea actului pe teritoriul altui stat
si, ca prin actul comis, sa se afecteze interesele mai multor state” .
Una din formele de terorism care se detaseaza prin frecventa sa si mai cu seama
prin consecintele sale asupra raporturilor interstatale este terorismul politic
.In ziarul “Iuridicescaia gazeta” nr.9 din 1991 se scria,
ca in prezent in lume actioneaza peste 500 de organizatii si grupari
teroriste de diferite orientari. In ultimii 10 ani de ele au fost savarsite
6500 de acte de terorism international, in urma carora au cazut victime
peste 5000 de persoane, iar numarul ranitilor fiind de peste 12000 de persoane.
In prezent, raspunderea internationala este o institutie unanim recunoscuta
fiind angajata nu numai in cazul declansarii unui razboi de agresiune
ci si in situatiile de recurgere la represalii, interventie militara.
Cu prilejul dezbaterilor asupra “principiilor de la Nurnberg”, cat
si in timpul elaborarii conventiei cu privire la prevenirea si reprimarea
crimei de genocid s-a discutat problema crearii unei instante penale internationale
cu caracter permanent. Prin Rezolutia 260 A/III din 9 decembrie 1948 Adunarea
Generala a ONU a cerut Comisiei de drept international sa-si dea avizul asupra
oportunitatii si posibilitatii crearii unui organ judiciar international care
sa judece persoanele vinovate de comiterea crimei de genocid sau de alte crime,
care ar intra in competenta sa potrivit conventiilor internationale. In
cea de-a doua sesiune a sa din 1950 Comisia de drept international si-a dat
avizul favorabil, considerand ca este oportun si posibil crearea unui
asemenea organ. In decembrie 1950, Adunarea Generala a ONU a creat prin
Rezolutia 489/V, un comitet special, denumit "Comitetul de la Geneva"
alcatuit din reprezentanti a 17 state membre cu misiunea de a elabora propuneri,
referitoare la crearea unei Curti penale internationale permanente, precum si
statutul ei. In iunie 1992 la cea de-a VII sesiune a Adunarii Generale
a ONU a dezbatut proiectul de statut al Curtii. Conform rezolutiei 687/VII a
Adunarii Generale a ONU din 1953 a fost creat un nou Comitet, "Comitetul
1953", care a prezentat un proiect de statut al Curtii revizuit ce prevedea:
crearea unei Curti penale internationale pe baza unei Conventii; Curtea urma
sa aiba un caracter permanent si autonom si o competenta materiala (de a judeca
crime internationale) si personala (jurisdictia se aplica persoanelor fizice
din diferite state, deci Curtea nu se putea sesiza ex-officia); Curtea era investita
cu puterea de a aplica pedepse; functia de avizare era incredintata unei
comisii desemnata ad-hoc pentru fiecare caz in parte, care era compusa
din 15 membri prezenti din statele parti la statut; pe langa Curte era
prevazut si un "Comitet de gratiere" alcatuit din cinci membri.Proiectul
de statut mai prevede si crearea de fiecare stat a unor tribunale speciale pentru
judecarea crimelor internationale.Mai apoi, ideea crearii Curtii internationale
penale a fost abandonata, deoarece o serie de state i-au adus critici serioase,
considerand statutul Comisiei de drept international drept un pas inapoi
fata de tribunalul de la Nurnberg, iar pe de alta parte, pentru ca din punct
de vedere procedural, problema a fost conexata cu cea a proiectului de Cod a
crimelor contra pacii si omenirii si cu definitia agresiunii. Pana la
1989 aceasta problema nu a mai figurat pe ordinea de prioritati a Natiunilor
Unite.In urma actelor de cruzime si bestialitatile savarsite de
toate partile combatante in conflictul care l-au opus sarbii, croatii
si musulmanii de pe teritoriul fostei Iugoslavii dupa 1991 a determinat Consiliul
de Securitate a ONU sa creeze "Un tribunal international pentru a judeca
persoanele prezumate responsabile de violarile grave ale dreptului international
umanitar comise pe teritoriul fostei Iugoslavii dupa 1991", Rezolutia 827
din 25 mai 1993(Crearea tribunalului international special pentru fosta Iugoslavie
in Haga). Un an, mai tarziu la 1995, Consiliul de Securitate a extins
jurisdictia Tribunalului astfel incat sa acopere si genocidul din
Rwanda (Crearea tribunalului international special pentru Rwanda in Arusa).
Acest tribunal este primul organism judiciar international de acest fel, creat
dupa infiintarea, la incheierea celui de-al doilea razboi mondial,
a tribunalelor de la Nurnberg si Tokio, pentru crime de razboi. In 1996
a fost instituita comisia pentru fondarea Tribunalului Penal International.
Intre 15 iunie si 17 iulie 1998 a avut loc Conferinta de la Roma a Statelor,
prin care a fost adoptat Statutul de la Roma a Curtii Penale Internationale.
Prin semnarea Statutului de la Roma comunitatea mondiala a luat decizia privind
crearea Curtii Penale Internationale permanente , care are ca scop - ancheta,
retinerea,invinuirea si daca e dovedita vina, pedepsirea criminalilor
de razboi, vinovati de comiterea crimelor grave impotriva drepturilor
omului, - cu ajutorul acestui instrument va fi pus capat nepedepsirii crimelor
de razboi. Secretarul General al Organizatiei Natiunilor Unite Cofi Anan a numit
semnarea Statutului de la Roma “Dar al sperantei pentru generatiile viitoare
si un enorm progres in calea universalizarii drepturilor omului si a sistemului
de drept, Posibilitatea, pe care a avut-o candva umanitatea, de a termina
cu “cultura nepedepsirii” a devenit reala ca niciodata. Nu avem
dreptul sa nu ne folosim de ea”.Preambulul Statutului de la Roma aminteste,
ca “in ultimii o suta de ani milioane de copii, femei si barbati
au devenit victimele unor atrocitati incredibile, care au zguduit constiinta
umanitatii. Aceste grave crime prezinta un pericol pentru pacea, securitatea
si bunastarea generala” si ca “cele mai serioase crime, ce trezesc
ingrijorarea intregii comunitati, nu trebuie sa ramana nepedepsite”.
De competenta Curtii Penale Internationale tin urmatoarele crime: genocidul
(art.6 al Statutului de la Roma) - actiunile savarsite cu intentia de
nimicire partiala sau completa a unui oarecare grup national, etnic, rasial
sau religios ca atare; Crimele contra umanitatii (art.7) - actiunile savarsite
in cadrul atacurilor in masa sau sistematice asupra oricaror persoane
civile, daca asemenea atacuri se savarsesc in mod intentionat; Crime
de razboi (art.8) - incalcarea grava a Conventiilor de la Geneva de la
12 august 1949 atat in conflictele interne, cat si cele externe;
agresiunea . Judecatii i-a fost atribuit un organ de invinuire, care e
in drept sa initieze ancheta si sa efectueze procedura pe dosar, fara
sanctiunile unui stat sau altui stat sau ale Consiliului Securitatii ONU - in
cazurile, cand crima este savarsita pe teritoriul statului ce a
ratificat Statutul de la Roma, sau invinuitul este cetatean al unui asemenea
stat. Consiliul Securitatii ONU e in drept sa suspendeze anchetarea dosarului
de fiecare data pe 12 luni. Pentru asemenea hotarare trebuie sa voteze
majoritatea statelor-membre ale Consiliului Securitatii, insa orice stat-membru
al Consiliului Securitatii poate aplica un veto pe aceasta hotarare. Desigur,
solutia ideala este crearea justitiei internationale cu caracter permanent,
asa cum a preconizat-o eminentul jurist Vespasian V.Pella cu peste o jumatate
de secol in urma, competenta extinzandu-se asupra tuturor situatiilor
de violare a normelor dreptului international umanitar si ale drepturilor omului.
O astfel de instanta creata pe baza conventionala, in baza Conferintei
de la Roma a Statelor (15 iunie-17 iulie 1998), poate sa-si exercite functiile
sale intr-o deplina independenta. Statutul de la Roma a Curtii Penale
Internationale necesita a fi ratificat de minimum 60 de state. In calitate
de cetatean, om de stiinta si ombudsman informez Parlamentul privind necesitatea
ratificarii acestui Statut. Apararea eficienta a drepturilor omului presupune,
de altfel, si urmarirea si pedepsirea criminalilor. De aceea si ma exprim pentru
ratificarea cat mai urgenta a Statutului de la Roma de toate statele lumii.Lipsa
unei jurisdictii internationale permanente si impartiale, competente sa judece
toate infractiunile cu caracter international, inclusiv terorismul, constituie
o lacuna in dreptul international actual si care desigur are consecinte
defavorabile pentru comunitatea internationala in scopul de a contracara
pe cei vinovati. Crearea unui tribunal ad-hoc pentru anumite crime comise intr-o
anumita perioada si in anumite zone geografice este ineficient.E necesar
sa se formuleze o notiune cat mai exacta a terorismului international,
sa se dee o clasificare a formelor sale, incluzandu-le in codurile
penale nationale. Deoarece actele de terorism international aduc prejudicii
grave intereselor statelor, stirbeaza autoritatea lor si incalca grav,
masiv drepturile omului se cere de elaborat o conceptie comuna a tuturor statelor.
Fiecare stat in parte trebuie sa elaboreze si sa adopte programe de stat
concrete in lupta cu terorismul, sa se creeze un birou special de coordonare
a acestor activitati, avand la dispozitie o banca de date si informatii,
experti. Desigur, lupta impotriva terorismului necesita cheltuieli financiare
foarte mari din partea statului, dar dupa cum este cunoscut o alta forma de
lupta cu acest flagel mondial nu exista. In ultimul timp a capatat o raspandire
larga terorismul cu aspect religios si terorismul separatist, care de asemenea
cere surse, forte pentru a fi contracarat.Un rol deosebit in combaterea
terorismului i-i revine si mass-mediei, care trebuie corect si profesional
sa informeze publicul despre evenimentele ce se produc, deoarece o prea multa
informatie despre actul de terorism savarsit poate sa genereze mai multa
frica si spaima. O definitie a terorismului, unanim acceptata de specialistii din domeniul
politologiei, sociologiei sau al celui militar, nu exista inca. Singura zona
unde acestia se inteleg oarecum este cea in care se accepta tipurile general-reprezentative
de terorism, respectiv distingerea clara intre terorismul de stat -;
exercitat de agentii specializate, care detin monopolul coercitiei -; si
terorismul politic -; exercitat de „actori vremelnici”, practicat
la inceputurile sale la nivel intern, apoi la nivel international si intercontinental.
Acesta din urma are ca autori indivizi sau grupuri bine pregatite si puternic
motivate etnic, religios, politic. In ultimul strat se afla sustinatorii pasivi sau complicii. Ei sltiu despre ce este vorba, dar se fac ca nu vad, nu aud, nu cunosc si nu-i intereseaza fenomenul, care apare si se dezvolta, dupa cum putem constata, in state stapinite de credinte ori ideologii exclusiviste, in tari care neaga libertatile fundamentale ale omului si care propaga crima si violenta ca metode de convingere si de impunere in lume a doctrinei politice sau religioase proprii. Unii specialisti militari afirma ca terorismul presupune urmatoarele etape (folosite de obicei si in razboiul informational): • selectarea combatantilor din categorii motivate social, ideologic sau religios, dedicate total unei cauze; •pregatirea speciala in centre, tabere sau scoli organizate pe teritoriul unor state permisive si binevoitoare; • organizarea unor largi retele informative pentru gasirea si studierea obiectivelor atacurilor, cu eficienta maxima in planul propagandistic si accesibile atentatelor; • infiltrarea executantilor in tarile si obiectivele de atacat; • executarea prin surprindere a atacurilor. O clasificare riguroasa este avansata de fostul director pentru Europa al Institutului American pentru Studierea Conflictelor intr-o expunere, in fata Senatului S.U.A., din 14 mai 1975. Potrivit acestuia terorismul este: • diversionist, care urmareste publicitate, dobindirea de prestigiu, discreditarea si demoralizarea unei autoritati, provocarea acesteia in a lua masuri de represiune excesiva, care ar avea ca rezultat instrainarea populatiei, accelerarea cheltuielilor de inarmare si ar genera, in cele din urma, un volum mare de nemultumire in riandul opiniei publice; • coercitiv, care vizeaza demoralizarea populatiei civile, slabirea increderii acesteia in autoritati si instaurarea unui sentiment de teama; Dupa acelasi autor, organizatiile teroriste se impart in: • grupari neofasciste, de extrema dreapta (ex. Ordine Nero, Nucleele
Armate Revolutionare), care in unele tari actioneaza cu acordul tacit
si sprijinul guvernelor (ex. Ojo per Ojo, in Guatemala, Escadroanele Mortii,
in Brazilia). In ultimul timp, organizatiile de extrema stinga
s-au dovedit a fi mult mai singeroase decit cele de extrema dreapta
(ex. Brigazile Rosii italiene, RAF-ul german, Armata Rosie japoneza); Desi in limitele statului nostru n-au fost cunoscute fapte ce tin nemijlocit de infractiunea de terorism, la momentul actual in societate problematica terorismului se discuta din ce in ce mai activ. Desi nici pe plan intem, nici mondial notiunea de terorism n-a fost dedusa definitiv, legiuitorul nostru, tinind cont de conjunctura contemporana, a modificat completamente in Codul penal al Republicii Moldova (CP al R.M) art. 278 - "Terorismul", deoarece anume definitia terorismului prevazuta de legislatia penala, asigura preintampinarea infractiunlor concrete cu caracter terorist, pedepsirea acestora. Reactionarea la timp, plenara si in baza dreptului fapta de orientare terorista, prevazuta de legea penala, prezinta una dintre temele cele mai importante in sistemul de masuri in lupta cu terorismul, precum si contribuie la domolirea spiritelor privitor la securitatea populatiei. Dupa studierea conceptiilor internationale de drept privitor la notiunea de terorism, in legislatia nationala apar unele contururi, principii. Tinand seama de faptul ca actul de terorism este un fenomen social divers, intr-un sir de infractiuni violenta este un mijloc de atingere a scopurilor. In ceea ce priveste necesitatea includerii in cod a unui articol special dedicat terorismului, exista opinii contradictorii. Unii autori sunt contra, deoarece lupta cu acesta va fi asigurata conform altor norme penale, iar altii sunt pro, fiindca ei considera ca alaturi de infractiunile cu elemente de terorisrn este necesara si prezenta raspunderii nemijlocite pentru componenta terorismului. Ne alaturam ultimelor consideratii, deoarece, desi terorismul este un fenomen ce poate fi analizat din mai multe puncte de vedere: sociologic, criminologic etc., odata existent in lume si prevazut in normele iternationale de drept, el trebuie sa-si gaseasca oglindire si in legea penala nationala. In practica insa, neglijand cerintele legii penale adesea, indeosebi mijloacele de informare in masa, se grabesc a califica drept terorism orice infractiune grava, mai ales cea comisa prin mijloace care prezinta pericol pentru un numar mare de persoane. Uneori semnalele anonime despre plasarea unor bombe in scoli, gari etc. nu au nimic comun cu terorismul (in scopul intreruperii activitatilor in scoala sau pentru a prelungi stationarea trenului din diferite motive etc.). Asemenea fapte pot fi calificate, in functie de circumstantele concrete, ca huliganism. Suntem de acord cu includerea in CP al RM a infractiunii de terorism si chiar suntem de acord cu denumirea articolului - "Terorismul". Asemenea notiune trebuie sa cuprinda totalitatea faptelor cu caracter terorist, inclusiv elementele unei definitii de terorism (denumirea de act de teroare nu ar reflecta diversitatea normelor de terorism contemporan - haidejeking, kiberterosim etc.) Credem ca modificarea de catre legislatorul autohton a denumirii si continutului operate in articolul cu privire la terorism este justificata pe deplin. Astfel, in art. 278 CP al RM (2002), numit in vechea redactie "Act de teroare", s-a revenit la titlul 'Terorismul" din precedentul Cod penal, continutul acestuia fiind substantial imbogatit in comparatie cu cel din CP al RM (1961). Trebuie sa mentionam insa ca practica judiciara autohtona, din fericire, n-a cunoscut inca fapte ce puteau fi incadrate, fie conform vechii formulari, fie chiar celei prezente, in legea penala a Republicii Moldova. Modificarea oricum a fost necesara din cauza situatiei create in tarile vecine si problema merita si trebuie cercetata la nivelul cuvenit din punct de vedere stiintific. Unii savanti din domeniu considera ca terorismul este un termen pur politic, insa, in sens juridico-penal terorismul, insemna si o componenta de infractiune concreta. Terorismul propriu-zis(art.278 CP al RM) si alte infractiuni calificate de conventiile internationale drept manifestari ale terorismului si care in legislatia nationala sunt sanctionate conform mai multor articole: "Atacul asupra persoanelor care beneficiaza de protectie intemationala" (art.142 CP al RM), "Luarea de ostatici"(art.280 CP al RM), “Detumarea sau capturarea unei garnituri de tren, a unei nave aeriene sau navale” art.275 (CP al RM) In prezentul studiu ne vom referi numai la analiza juridica terorismului art.278 (CP al RM) (2002) prin prisma deosebirii de formularea anterioara si delimitarea ultimului de infractiunile conexe. Semnele infractiunii de terorism sunt urmatoarele: caracter deschis demonstrativ, uneori chiar ultimativ, privind faptele si cerintele; cauzarea unor daune fizice (omorul, pricinuirea unor daune sanatatii) sau aplicarea unei violente psihice intr-un cerc nedeterminat de persoane, victime nevinovate, intimplatoare; cauzarea daunelor materiale (cu scopul de a influenta asupra persoanelor cu functii de raspundere din organele de stat). Conform unei opinii terorismul trebuie sa poarte numaidecit un caracter transnational si intemational . In opinia noastra, acesta poate avea tangente de exprimare cu un indice extern, precum si poate fi incercuit de limitele nationale. In continuare ne vom referi nemijlocit la elementele si semnele componentei terorismului, stabilind momentele, dupa parerea noastra, progresive si regresive in forma de exprimare a textului legii penale. 1. Obiectul de atentare Caracterul infractiunii, pericolul social al acesteia se determina, in primul rind, reiesind din obiectul la care atenteaza . Ca orisice alta fapta infractionala, terorismul atenteaza la unele relatii sociale ocrotite de legea penala. Se cunoaste de asemenea ca in functie de obiectul de atentare, infractiunii ii este oferit un loc in legea penala. Terorismul este infractiunea prevazuta de art.278 (CP al RM) (2002) si face parte din categoria "Infractiunilor contra securitatii publice si ordinii publice", care in CP (1961) este inclus in capitolul "Infractiunilor deosebit de periculoase contra statului". Credem ca locul componentei in noua lege corespunde intocmai continutului faptei, pe cind in vechea formulare, din lipsa de alternativa, legislatorul a plasat terorismul in capitolul infractiunilor contra statului. In prezent, este binevenit includerea unui capitol aparte "Infractiuni contra securitatii publice si ordinii publice", in care art. 278 prevede expres componenta terorismului. Nu sustinem ideea precum ca terorismul ar fi in exclusivitate o infractiune contra statului, deoarece uneori comiterea acesteia nu atinge absolut deloc relatiile statale (de exemplu: explozia provocata la oficiul unei organizatii nonstatale in scopul includerii in statut a unor revendicari personale etc.). Obiectul nemijlocit al terorismului il constituie securitatea publica si ordinea publica. Conform opiniei unui jurist, prin securitate publica se subintelege starea de protectie a intereselor vitale ale persoanei, societatii si statului de amenintarile interne si externe. Alt jurist , de asemenea, constata ca securitatea este o stare de ocrotire a intereselor vitale ale persoanei, societatii si statului de urmarile negative ale fenomenelor sociale, naturale si tehnice, precum si mentinerea gradului de ocrotire. Securitatea publica - ca obiect al infractiunii - este un sistem de relatii sociale in raport cu crearea si mentinerea conditiilor de securitate ale activitatii societatii, functionarea si dezvoltarea institutiilor sale. Specificul obiectului in cauza: securitatea conditiilor de existenta a societatii consta din securitatea inviolabilitatii fiecarui membru al societatii si proprietatii acestuia, securitatea activitatii institutiilor de stat si obstesti.Faptul acesta ingreuiaza distinctia terorismului de alte infractiuni contra proprietatii, persoanei etc. De aici decurge si circumstanta despre prezenta unui obiect de baza si al unuia complementar. Deoarece prin securitatea publica se subintelege asigurarea securitatii unui numar mare, nedeterminat de membri ai societatii, aceasta, in calitate de obiect juridico-penal, prin amploare, este mai complexa decit categoriile: proprietatea, sanatatea, acestea fiind cuprinse in continutul sau. Provocarea unei daune securitatii publice aproape intotdeauna are loc prin pricinuirea unor daune categoriilor numite. De aceeasi parerea este si V.C.Komissarov ,care considera ca securitatii publice ca obiect al terorismului ii este specific complexul de relatii care cuprinde protectia persoanei, valorile materiale, institutiile obstesti, mediul ambiant etc. De aici putem conchide ca in cazul atentarii la securitatea publica, obiectul facultativ lipseste, fapt confirmat de mecanismul cauzarii de daune acesteia, adica fara activitatea criminala, realizata prin explozii, incendieri,amenintari etc., nu poate exista terorismul insusi, insa, la rindul lor, aceste fapte nu sunt posibile fara cauzarea unor daune persoanei sau proprietatii, sau macar amenintarea cu ele.Trebuie remarcat faptul ca la survenirea unei daune materiale, nu putem vorbi despre un obiect material facultativ, deoarece in asemenea cazuri producerea unei daune materiale (unei cladiri, de exemplu) este o metoda, un mijloc de atingere a scopului infractorului. Asadar, terorismul poate fi deosebit de unele infractiuni conexe prevazute in CP al RM prin faptul ca obiectul de atentare este securitatea publica, desi componenta art.278 CP al RM prevede numeroase circumstante agravante prin care se aduce atingere si altor valori sociale. Securitatea, drept conditie de functionare si dezvoltare a societatii, cuprinde doua elemente: criteriul obiectiv care dovedeste nivelul real de protectie a sistemului de reglementare legala a masurilor organizatorice pentru utilizarea mijloacelor materiale, realizarea acestor masuri de catre organele de drept; criteriul subiectiv al securitatii publice, ca obiect juridico-penal, tine de psihologia publica: senzatia unei stari de protectie si liniste publica, senzatia securitatii personale si obstesti, integritatea proprietatii, asigurarea unei activitati normale a institutiilor statale si obstesti. Cel de-al doilea criteriu nu este mai putin important decit primul, deoarece linistea si calmul constituie o conditie nemiilocita a functionarii si dezvoltarii societatii. Este de mentionat ca scopul primordial al terorismului constituie atacarea anume a acestui element al securitatii publice, deoarece prin daunarea reala a mijloacelor de securitate tulbura linistea publica. Este important sa mentionam ca victima a terorismului poate deveni fie o persoana concreta, ce prezinta importanta deosebita pentru societate, fie un reprezentant al statului, diplomat, conducatorul unei navei aeriene etc., fie o persoana sau persoane care se aflau ocazional la locul comiterii infractiunii. Acest semn este prevazut in dispozitie prin expresia "in scopul incalcarii securitatii publice, intimidarii populatiei". Calificarea, conform art.278 CP al RM, are loc, indiferent de calitatea victimei doar in cazul in care nu sunt de fata semnele infractiunii prevazute de art. 142 CP al RM atacul asupra persoanelor sau institutiilor care beneficiaza de protectie internationala.In literatura de specialitate se duc discutii in vederea stabilirii faptului daca ordinea publica constituie obiect de atentare in exclusivitate al terorismului sau categoria in cauza ca obiect de atentare este cuprinsa in notiunea de securitate . Sustinem ideia ca ordinea publica apare ca obiect de atentare a terorismului si formeaza un tot intreg cu securitatea publica. Am remarcat ceva mai devreme ca terorismul atenteaza la numeroase valori sociale, inclusiv la securitatea publica, indiferent de dauna adusa unei singure valori in parte. publica. Ordinea publica inglobeaza ordinea politica, economica si sociala, intr-un
stat este asigurata printr-un ansamblu de norme si de masuri (deosebite de la
o oranduire sociala la alta), adaptate la functionarea normala a aparatului de stat, in
respectarea drepturilor cetatenilor si a patrimoniului sau etc. Cu alte
cuvinte, ordinea publica constituie totalitatea de relatii sociale ce asigura
linistea publica, conditii normale de munca, odihna, de trai ale oamenilor,
activitatea normala a intreprinderilor, organizatiilor, institutiilor,
precum si respectarea moralitatii sociale. Aceste relatii functioneaza in
conformitate cu normele de drept si morale. Trasaturile specifice ale laturii obiective a terorismului Legea cu privire la combaterea terorismului in defmitia terorismului, de asemenea stabileste formele posibile de realizare a laturii obiective: savirsirea unor explozii, incendieri sau a altor actiuni, insa cu talmacirea ulterioara a expresiei "alte actiuni" formularea in cauza, in opinia noastra, ar fi mai reusita. Prin aceeasi lege se mai prevede si o alta notiune - activitate terorista - care include: - actiunile de planificare, pregatire, tentativa de a savarsi si savarsirea unui act terorist; - instigarea la un act terorist, la violenta impotriva unor persoane fizice sau juridice, - la distrugerea obiectelor materiale in scopuri teroriste; - constituirea unei formatiuni armate ilegale, a unei comunitati (organizatii criminale, a unui grup organizat in scopul savirsirii unui act terorist, precum si participarea la un astfel de act; - inrolarea, inarmarea, instruirea si folosirea teroristilor; - finantarea unei organizatii teroriste sau a unei grupe teroriste, precum si acordarea de sprijin acestora pe alte cai. Astfel s-a efectuat un amestec de fapte cu caracter terorist, netinindu-se cont de prevederile penale in acest sens. insa, desi CP al RM prevede faptele in cauza sub diferite articole, iar legea le cumuleaza intr-o singura categorie, comiterea acestora va atrage dupa sine calificarea faptelor conform normelor penale. Un element obligatoriu al laturii obiective a terorismului, prevazut de art.278 CP al RM, este crearea pericolului pentru viata oamenilor in urma comiterii faptelor expuse mai sus, cauzarea daunei in proportii mari sau provocarii altor urmari grave. Pericolul este o consecinta specifica a faptelor social periculoase si se caracterizeaza prin semne de calitate si cantitate. De exemplu, survenirea unor consecinte grave sunt semne ale calitatii, iar probabilitatea survenirii lor sunt semne ale cantitatii pericolului.1 Pericolul trebuie sa contina premisele reale pentru daunarea dreptului la viata, la integritatea fizica si libertatea individuala, patrimoniu.Pericolul caracterizat din punctul de vedere al calitatii este determinat de legislator prin enumerarea in dispozitia art. 278 CP RM a consecintelor ce pot surveni, insa probabilitatea survenirii lor, adica si a pericolului, se determina in dependenta de circumstantele concrete ale faptei. De asemenea, este obligatoriu de demonstrat faptul, desi pericolul se mentine o perioada de timp mai mica sau mai mare, care poate sa se transforme, in urma unor masuri speciale sau de caz, el totusi a existat o durata de timp, adica s-a atentat la drepturile fundamentale ale persoanei. Primejdie pentru viata oamenilor constituie: 1. posibilitatea reala de survenire a mortii a doua sau mai multe persoane (in cazul in care n-a survenit moartea); 2. survenirea mortii a unei singure persoane si posibilitatea reala de survenirea mortii a altor persoane. Daune materiale in proportii mari ca urmare a terorismului, urmeaza a fi determinate reiesind dm prevederile art. 126 CP RM. Astfel, prin daune in proportii mari se intelege valoarea bunurilor materiale sustrase, dobindite, primite, distruse etc. sau marimea pagubei pricinuite de o persoana sau de un grup de persoane, care, exprimata in bani, depaseste de cinci sute de ori marimea unitatii in vigoare la momentul savirsirii infractiunii. Prin alte urmari grave se inteleg consecintele care pot provoca: survenirea mortii persoanelor, vatamari intentionate ale integritatii corporale sau a sanatatii, insotite de maltratarea sau alte actiuni cu caracter de torturare care corespund scopurilor terorismului: stationarea indelungata a transportului; blocarea aeroporturilor, a incaperilor organelor de drept; intremperea functionarii institutiilor, intreprinderilor; provocarea dezordinilor intre diferite grupe de oameni etc. In cazul comiterii unui act de terorism, pericolul se realizeaza prin
survenirea unor consecinte materiale (dauna fizica, patrimoniala, ecologica)
si nemateriala (dauna politica, ideologica, morala). |
||||||
![]() |
||||||
![]() |
||||||
|
||||||
|
||||||
Copyright© 2005 - 2024 | Trimite document | Harta site | Adauga in favorite |
![]() |
|